Теодор Траянов
Надежда

chitanka.info

Тъмнозелени облаци долитат,

разперват мудно мрачни ветрила,

по лесове и мъртвите поля

венци от вопли и мъгли заплитат.

Безсълзен плач брезите кротко люшка,

що спомнят си сломени рамене?

С целувка сетните листа отне

насъне прелетялата вихрушка.

В безименна тъга безмълвно свършва

борбата със безсмъртния закон,

но мре с надежда и най-сухий клон,

когато с присмех орис го прекършва.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.